|
|
Až na ty dluhy na baru… Ve Višňovém sadu ženy v utrpení vedou, proto byly i herečky zřejmě příliš rozloženy a rozrušeny, a tak se mi po představení podařilo odchytit jen samé zástupce pánské části souboru Divadla Husa na provázku. Anebo jsem šla pudově jen po chlapech? Na každý pád se všichni s Višňovým sadem setkali na jevišti poprvé a pro většinu to byla i první zkušenost s Čechovem vůbec. Proto má snad každý nejraději právě tu svou postavu. Firs, Jepichodov, Lopachin, Jaša. Tak jsme si povídali o hlavních tématech Mikuláškovy inscenace: lásce, dluzích a závislostech. Za všechno můžou zase ty peníze! Možná jsme i trochu moralizovali…
Máte dluhy, či speciální závislosti? Pavel Zatloukal: Dluhy nedělám a závislosti mám jen takové ty klasické jako každý. A když se na vás tak s tím vaším výstřihem dívám, tak asi víte, co tím myslím. Ale s tím já si nějak už vyhraju. Ondra Jiráček: Dluhy nemám paradoxně díky pokeru. Vedle divadla mám takovou pravidelnou pokerovou brigádu, takže u mě dobrý. Ale zase mají pak dost dluhy ti lidi kolem mě… A závislost mám jako každej divadelník: cigára a divadlo. Martin Donutil: Taky si to bez toho divadla neumím představit. Bob Mikluš: A já zase kouřím.
A ty dluhy? Martin Donutil: Jediné dluhy, co mám, jsou na divadelním baru. Ale pravidelně je každý měsíc dorovnávám… Bob Mikluš: A já mám něco málo ještě ze studií, no.
O čem je Čechovova hra především? Bob Mikluš: O lásce.
A Mikuláškova / vaše inscenace? Bob Mikluš: Především o lásce. Sice tam je ten starej barák, jak říká Honza, ale je to jenom prostředek pro ukázání pokroucených vztahů. Hlavní je láska. Ondra Jiráček: A taky je to o tom, že lidi, když jsou zoufalí, tak dělají divný věci.
To původní čechovovské téma výměny starých hodnot za nové už není aktuální? Pavel Zatloukal: Ale je, to vidíme i u nás v souboru. Já jako stará hodnota ze souboru odcházím, nové přicházejí, ale taková je už historie. To se nedá nic dělat.
Vy jste, koťátko, z celého souboru asi největší novinka teprve druhou sezonu. Jaké to je? Martin Donutil: Zatím je to všechno, co si může takhle mladý herec vycházející ze školy přát. Já jsem maximálně spokojen. Až na ty dluhy na baru…
Jaká pro vás důležitá hodnota vám v dnešní společnosti citelně chybí? Ondra Jiráček: Rodina ustupuje do pozadí. Už to dneska není taková priorita. Bob Mikluš: Rozhodně tu něco chybí, o tom se snad nemá smysl bavit, to cítíme všichni, že nám u nás prostě něco chybí, ne?
A konkrétně? Co nám tedy všem chybí? Bob Mikluš: Radši si nech ty přechytralý otázky. Ondra Jiráček: Já myslím, že lidi se málo sledují, málo na sebe reagují, neumí na sebe navazovat, aby to všechno počínání mělo nějakej smysl. Pavel Zatloukal: Hlavně lidem chybí samotné nadšení pro věc. Čisté nadšení přebíjí honba za penězi. Všechno se dnes musí zpeněžit.
I divadlo? Pavel Zatloukal: No právě. Ondra Jiráček: Jo, divadlo kvůli penězům dost trpí. Často ta finanční stránka dobrýho herce z divadla vyžene směrem ke komerci. Zlatej poker.
Takže jsme zpátky u peněz. Máte velké dluhy? Bob Mikluš: Říkám - nech si ty přechytralý otázky…
Omlouvám se Vladimíru Hauserovi, jehož velmi pěkné a inteligentní odpovědi chytrý telefon naneštěstí vůbec nedokázal nahrát. Za rozhovor děkuje Dominika Šindelková |
. |
© 2013 divadelniflora.cz